Umbre împrăștiate pe ai noștri pereți
îți sângerează sufletul și tălpile
de atâta mers
și umbrele îți sunt tocite
de teniși fioroși
pe mine mă doare ploaia
și plânsul tău fără rost
timpul desfoaie
petalele florilor
în somn
apoi părul tău cum plutește haotic
Doamne,
cât de frumoasă îmi ești
și câtă dorință ai strâns
la piept
bezna ne dezmiardă
ne mângâie tandru
buzele noastre arse de ploi
se caută
ca într-un dans ritualic
ne tot înălțăm pe rând
la cer
până obosim și se face frig
îți spun că vine iarna
și că te părăsesc
poezie de Petre Ioan Crețu
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre ploaie
- poezii despre timp
- poezii despre suflet
- poezii despre somn
- poezii despre păr
- poezii despre plâns
- poezii despre iarnă
- poezii despre frumusețe
- poezii despre flori
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.