Legea morală nu exprimă deci altceva decât autonomia rațiunii pure practice, adică a libertății, și această autonomie este însăși condiția formală a tuturor maximelor, singura prin care ele pot fi de acord cu legea practică supremă. Dacă prin urmare materia volițiunii, care nu poate fi altceva decât un obiect al unei râvniri, care este legată, cu legea, intervine în legea practică ca condiție a posibilității acestei legi, de aici rezultă heteronomia liberului arbitru, anume dependența de legea naturală, de a urma vreun impuls sau vreo înclinație, și voința nu-și dă ea însăși legea, ci numai preceptul pentru supunerea rațională la legile patologice; dar maxima, care în chipul acesta nu poate conține în sine niciodată forma universal legislativă, nu numai că nu creează în acest mod nicio obligație, ci este ea însăși contrară principiului unei rațiuni pure practice, prin aceasta contrară deci și simțământului moral, chiar dacă acțiunea care provine din el ar fi conformă legii.
Immanuel Kant în Critica rațiunii practice, Legea fundamentală a rațiunii pure practice (1788)
Adăugat de Avramescu Norvegia - Elena
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
![în alte limbi](http://www.citatepedia.ro/g/32world.png)
![cumpărături](http://www.citatepedia.ro/g/32cart.png)
Vezi și următoarele:
- citate despre legi
- citate de Immanuel Kant despre legi
- citate despre principii
- citate de Immanuel Kant despre principii
- citate despre posibilitate
- citate de Immanuel Kant despre posibilitate
- citate despre libertate
- citate de Immanuel Kant despre libertate
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.