Ferestrele au case
reazem capul de tocul ușii
în cele mai îmbătrânite gânduri m-am trezit melancolică
trecem grăbiți fără să mai observăm contrastul
de peste stradă surâde Teatrul Național "Marin Sorescu"
fără de contrast nimic n-ar fi
fiecare casă transcede prin zidurile proprii nu prin strivirea lor
dacă ar mai trăi multe ar ști negustorii bătrâni
casele acestea nu posedă nimic și nu și-au pierdut mințile
nu sunt însetate de izbândă
se lasă posedate de propria lor plăcere de a rezista/ sincere și firești/ în alt veac
se arată atât de calme/ ca un om superior nu au nicio tentație
prin ochii ferestrelor privesc același punct fix și nu par dezgustate
de atâta oboseală se arată doar visătoare
siliți să rămână prizonieri și întrecuți în rezistență
locatarii se răzbună
le închid cu lacăte pe dinăuntru și pe dinafară
le vând și le cumpără
le urăsc și le iubesc
în pragul amenințării ele își adună vertebrele cu mistria și se sprijină una de alta
în fața unei buline roșii își țin respirația
abia când rămân singure simt întreagă vacuitatea și se roagă
de vrăbii și pictori să le descifreze
tainele din viața anterioară
poezie de Marilena Tiugan
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre viață
- poezii despre țări
- poezii despre încălțăminte
- poezii despre vrăbii
- poezii despre timp
- poezii despre teatru
- poezii despre sinceritate
- poezii despre roșu
- poezii despre reîncarnare
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.