Cum ai ajuns copilărie...
Cum te-am lăsat copilărie, pe străzi, prin parcuri, pe trotuare,
Pe leagăne și printre blocuri, cui ne-ai lăsat acum tu oare!?
Eram cuprinși de Baba Oarba și urmăriți de Nouă Pietre,
De-a v-ați Ascunsa și-Omu' Negru, pân-ajungeam sleiți la vetre;
Cu ce-ai rămas copilărie, noian de jocuri pe pavea,
Desene, cu șotron și tenis, dar cine nu le agrea!
Dar rațele și vânătorii, cu țară, țară vrem ostași,
Cu jucărele mici de plastic în cowboy și în apași;
Unde-ai rămas copilărie cu telefonul fără fir,
Cu lapte gros sau capră nouă, coarda, batistuța, tir,
La cartonașe, cuci, miuțe, și mațele-ncurcate, știți?
Leapșa, bâza și ursul doarme, eram cu toții nelipsiți!
Cum ai ajuns copilărie, ecoul tău e cam pustiu,
Acum te joci printre tablete, între rețele, eu ce știu?!
N-ai haz deloc și viață-n tine, te pierzi prin rânduri pixelate,
Arareori mai vezi ici-colo, copii în jocuri"demodate"...
Dar ce sunt eu să judec timpul dar spun cu gândurile-mpăcate,
Încă-mi trăiesc copilăria, dincolo de maturitate!
poezie de Vasile Zamolxeanu (23 aprilie 2016)
Adăugat de Vasile Zamolxeanu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre vânătoare
- poezii despre jocuri
- poezii despre copilărie
- poezii despre șotron
- poezii despre viață
- poezii despre urși
- poezii despre umor
- poezii despre timp
- poezii despre tenis
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.