Post-mortem
Ne-am legat în fiecare zi la ochi
de-a baba oarba, de-a v-ați ascunselea ne jucam
pe tabla mare de sah, orașul
plin de pioni buimaci, regi și regine
ținându-se de mână
și nebuni, mulți nebuni.
Am uitat ce am vrut să-ți spun în nopțile
în care mă ascultai cu ochii împânziți
cu dragoste și momente
mi-am amintit acum, post-mortem
un cadavru visător
plin de cuvinte sfârșite de timp
stinse cu ceară.
În plămâni nu mai e aer
doar cerneala pe care am înghițit-o
sărutându-ți scrisorile
doar sarea pe care am strâns-o
de pe buzele înmuiate în lacrimi
și, din când în când, în apa mării.
Pe trotuarul pe care sunt acum întinsă
privind cerul cu ochii închiși
au pășit, pe rând, fără să se uite în direcția mea,
doi copii blonzi, râzând
o domnișoaraă strigând la telefonul mobil
nevinovat de altfel
un bătrân și o bătrână, față în față, spate în spate
prinși într-o tăcere mai gravă
decât tăcerea mea.
Și mi-am dat seama, puțin prea târziu,
Că viața e frumoasă.
poezie de Diana Dancu (17 ianuarie 2010)
Adăugat de Diana Dancu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre tăcere
- poezii despre monarhie
- poezii despre bătrânețe
- poezii despre visare
- poezii despre viață
- poezii despre timp
- poezii despre telefonul mobil
- poezii despre telefon
- poezii despre sfârșit
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
- Ai o scrisoare de dragoste frumoasă?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.