Domnului Eminescu
Nimeni n-a știut mai bine
Să dea aripi la cuvinte,
Să le-mbrace-n armonie,
Să le facă-n veci să cânte.
Razele din alba lună
Tu le-ai tors amețitor,
Suspinat-ai împreună
Cu luceferi la izvor.
Într-un cuib de turturele
Ai furat un pui de somn,
Ai zburat până la stele,
Tu ai fost și prinț și domn.
Și cu lira-nflăcărată,
Într-un cânt sfâșietor,
Ai cuprins în poezie
Plop stingher, tremurător.
Și iubirea ai slăvit-o,
Ai simțit al ei fior,
Tu ai plâns la braț cu teiul
Și cu lacu-ai plâns de dor.
Ai divinizat femeia
Și i-ai pus în suflet foc,
Preschimbând-o în regină,
Iar tu - rob făr'de noroc.
Și-ai zvârlit asupra ei
Vălul alb de poezie,
Ai făcut din ea o sfântă
Și din zâmbet simfonie.
I-ai urzit cununi de raze,
Ai creat dintr-o femeie
Înger blând pierdut în basme,
O "Madonă dumnezee".
poezie de Mariana Dobrin din Îngerul albastru
Adăugat de Mariana Dobrin
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre femei
- poezii despre alb
- poezii despre îngeri
- poezii despre zâmbet
- poezii despre timp
- poezii despre tei
- poezii despre suflet
- poezii despre stele
- poezii despre sfinți
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.