Mă arde lipsa-îmbrățișării
De-atâtea chipuri mutilate
Cu zâmbetul prelins în mască
Și ochiul devenit-a iască,
Aruncă săgeți fabulate.
Mă arde lipsa-îmbrățișării
Atingerea e un vis pierdut
Pe un țărm arid în absolut
Unde se văd doar funeralii.
În focul ce mă perpelește
Și lacrima-i pietrificată...
Accept a noastră judecată
Ce ne-mpresoară lăcomește.
Încetat-am să-mi pun întrebări
Crucea-mi duc sub greaua cuirasă
Crezându-mă o florăreasă
Ce lumii împarte albastre flori.
Crăciun divers noi von petrece,
Când Steaua din nou se va ivi,
Iisus ne va milostivi,
Nesiguranța ne va trece.
El ne iubește, știm cu toții
Din suferință ne va scoate,
Călca-va iarăși peste moarte
Bunicii-și vor pupa nepoții.
poezie de Doina-Maria Constantin
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
![calendar](http://www.citatepedia.ro/g/32calendar.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre flori
- poezii despre zâmbet
- poezii despre visare
- poezii despre suferință
- poezii despre stele
- poezii despre ochi
- poezii despre nesiguranță
- poezii despre măști
- poezii despre moarte
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.