Am dreptul să mă numesc poet?
M-am oprit în lumea asta
pentr-un timp, s-ajut si eu,
să moi suflete fugare
prinse-n noapte și hai -hui,
în cuvinte mai alese,
scrise cu penița-n zbor,
să mișc cerul și pământul,
chiar și visul omului.
Și am scris destule stihuri,
poezii cu versul alb
si silabe metrice,
toate așezate-n rând,
sau cel mult anapoda.
Și-am cântat iubirea pură,
sau pierdută printre moștrii,
știe cerul câte clipe
sau dureri în zile scurse.
Unii au plâns, alții au râs
sau mirați de cele scrise,
m-au făcut meschină bună,
sau nebună cum e lumea.
Este greu să fi poet,
chiar și două, trei cuvinte
scrise cum te taie capul
îți atârnă la morală
pentru vremuri de ocară.
Menestrel ce umblă seara
în te miri ce locuri proaste,
lui i-am dăruit povestea,
pe o brumă de zăpadă.
Multă patimă se simte
printre strune de vioară
ce o duce vântu-afară
pe iubirea mea stingherā
ce-am pierdut-o într-o vară.
Și se n-aște-o întrebare:
sunt poet sau sunt o dramă?
poezie de Miriam Nadia Dăbău
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre poezie
- poezii despre zbor
- poezii despre versuri
- poezii despre timp
- poezii despre zăpadă
- poezii despre zile
- poezii despre visare
- poezii despre vioară
- poezii despre suflet
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.