Atlantida
Mediterana, sub flamura zării,
mă-ndeamnă cu valul ei - braț înspumat.
Alerg, nebunatic, din urma uitării
spre țărmul de Ochiul Suprem admirat.
Visarea-și aruncă ancora grăbită,
de unde Trecutul se lasă pornit:
din ceața uitări răsare-Atlantida,
de valul turbat trasformată în mit.
Pe lacrima mării sclipesc diamante:
Tezaur Elen risipit peste tot.
Sub lava tăcerii destine presate,
remeditate de Platon, Herodot...
Torpilele-gânduri străbat Veșnicia
pa arhipelagul de taină păzit.
Din freamăt de vis Atlantida re-nvie,
De unde Trecutul se lasă pornit.
poezie de Alexandru Doga din florile dalbe (5 noiembrie 2021)
Adăugat de anonim
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre visare
- poezii despre uitare
- poezii despre tăcere
- poezii despre trecut
- poezii despre tezaur
- poezii despre ochi
- poezii despre insule
- poezii despre diamante
- poezii despre admirație
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.