De-aș fi avut cui cere...
Am tot ghicit în vise în nopțile de smoală,
În care-am înotat ca-n mări de neputință;
Mi-era atât de sete și cana era goală
În mine nu striga, de fel, altă dorință...
Era numai durere, era și renunțare,
Un abandon a toate, lăsate toate-n urmă...
Strigau doi îngeri negri, strigau în gura mare,
Să nu mă rătăcesc și să mă pierd de turmă...
Mergeam la judecată, cu lanțuri la picioare,
Cânta-ntr-un colț de lună o cucuvea la liră
Reqviemul răstignirii în prag de sărbătoare,
Ploua cu foc pe frunte, pe coapse și pe șiră...
Aș fi cerut o clipă de verde și albastru
De-aș fi avut cui cere, dar singură-n pustie
În straie de-ntuneric, tăcând ca un sihastru,
Am scris pe răni cu sânge și lacrimi, poezie...
Cuvinte fără noimă, delir și vorbe goale
Într-un cortegiu-atipic, sfidând firesc și lege
Am înșirat de-a valma pe brațe și pe poale...
Și cine, poezia aceasta, să-mi dezlege?
poezie de Violetta Petre
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre poezie
- poezii despre înot
- poezii despre îngeri
- poezii despre visare
- poezii despre verde
- poezii despre timp
- poezii despre sărbători
- poezii despre sânge
- poezii despre ploaie
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.