Ana
În semn de iubire și recunoștință,
Eu îți ofer holistic tot ce am,
Eu nu am vile și palate,
Dar dragostea ți-o dau în dar.
Eu nu am lucruri materiale,
Dar știu ce pot să îți ofer,
Îți dau și soarele și luna,
Până și stelele din cer.
Până și bolta cea cerească,
Ce ajunge până la zenit,
Până acolo te iubesc,
De fapt glumesc, la infinit.
Aș vrea să îți ofer o rază,
Și o scânteie fără de sfârșit,
Care să strălucească în tine,
Până în eternul infinit.
Tu ești o rază de lumină,
Ce sufletul mi-a alintat,
Te rog să nu mai fii copilă,
Ești cerul albastru luminat.
Îți spun că ești copilă,
Fiindcă nu constientizezi,
Că Dumnezeu în tine e lumină,
Și soarele-l rivalizezi.
Eu te iubesc pentru că ești boemă,
Iar eu în simplu visător,
Intrând în viața mea tu ești o zână,
Iar eu un simplu muritor.
Un simplu muritor pierdut,
Fără dragostea ta sublimă,
De nu ai fi tu în viața mea,
Totul ar fi... Ruină.
Ea e ca o stea,
Mi-aș da viața pentru ea,
Ea este toată lumea mea,
Este doar întuneric fără ea.
Nimic nu o poate rivaliza,
Seamănă cu soarele din cer,
Nu exagerez sunt doar sincer,
Nu-mi vine să cred că e iubita mea.
Următoarea mea logodnică,
Cea cu care o să am copiii,
O să ne bucurăm de fii,
Și de întreaga existență.
Iubirea noastră este miere de albine,
Culeasă din cuvinte de iubire,
Alcătuită din fapte bune,
Din zilele senine și sublime.
Pictează multe icoane,
Înfățișând-ul pe Hristos,
În moduri cât mai expresive,
Ca lumea să aibă ajutor.
Ca lumea să se mântuiască,
Să capete iubire de divin,
Că toți să creadă în mântuire,
Și în al Hristosului divin.
Ea este o raritate unica,
Cum nu mai este alta,
În fața ei nu e decât splendoare,
Și în ochii ei nu e decât ardoare.
Recunoștință și iubire,
Față de tine și de Dumnezeu,
Fiindcă apărut în a mea cale,
Să experimentăm întregul Dumnezeu.
Ești o ființă dulce de lumină,
Care îmi mângâie lin viața,
Cu tine lumea mi-e deplină,
Îi mulțumesc lui Dumnezeu pentru a ta lumină.
Răsăritul soarelui seamănă cu tine,
Ești tot ceea ce iubesc,
În tine văd doar fericire,
Destinul nostru e ceresc.
Rimele care țin de tine sunt divine,
Fiindcă aspiră la înțelepciune,
Să scoți tot ce am mai bun din mine,
Pentru o eternă fericire.
Tu ești unica binecuvântare,
Eu doar pe tine te iubesc,
În ochii tăi văd blândul soare,
Tu suflet cald, împărătesc.
Un suflet nobil și curat,
La fel ca soarele și luna,
Cu raze blânde aurii,
Ce îmi alintă lumea.
Dumnezeiască îți e firea,
Tu suflet viu și colorat,
În ochii tăi mă pierd cu firea,
Cred că și tu ai remarcat.
Divină inspirație ești chiar tu,
Sufletul tău mă alimentează,
Să știu ce nu am mai scris vreodată,
La nici o creatură sau o fată.
Iubire lină și sublimă,
Te voi iubii sub clar de lună,
Ca toate astrele cerești,
Să vadă ce frumoasă ești.
Iubirea mea e adevărată,
Iubesc toata esența ta,
Te voi prețui în eternitate,
Promit: nu te voi întrista.
Căci întristarea e departe,
La fel ca un apus de soare,
Viața e doar la răsărit,
Iar noi ne bucurăm de a ei culoare.
Sunt visătorul care te visează,
Ești visul meu cel mai vivid,
Cu tine simt iubire imortală,
Până în albastrul infinit.
Dezamăgirea e departe,
Ceva ce nu ne definește,
Călătoria pe acest drum,
Abia acum ea începe a se naște.
Îți scriu târziu și în zori de zi,
Și eu îți voi scrie în fiecare zi,
Fiindcă tu ești tot ce iubesc,
Un suflet nobil și celest.
Eu sunt îndrăgostit de tine,
De ochișorii tăi sublimi,
Să nu mă îndepărtezi de lângă tine,
Să nu avem parte de suspine.
Noi nu ne vom certa vreodată,
Fiindcă nu avem nimic urât în noi,
Nu avem decât iubirea noastrăm,
Iar soarele îndepărtează orice nori.
Ești muza mea si o iubesc,
Adevărata inspirație e în tine,
Nu fac altceva decât să te descriu,
Și tot ce e legat de tine.
Noi am uitat de zile amare,
Și vremuri ce ne-au încercat,
În față sunt doar vremuri bune,
Și zâmbetul tău por și colorat.
Norii depresiei noastre,
Soarele vieții ni la disipat,
Acum e doar un cer albastru,
Care e limpede, curat.
Tot ce iubeam noi vreodată,
Acum este amplificat,
Iubirea nu va pieri niciodată,
Singurul sentiment de neegalat.
De abia aștept să te văd zâmbind sub soare,
Dansând dansul iubirii vii,
Deci tu ai apărut în viața mea,
Ca inima să îmi învii.
Cu tine eu voi face totul,
Vom merge peste tot în lume,
Vom vedea câmpii și dealuri,
Împodobite cu miresme.
Cascada cristalină curge,
Cu picături de diamante,
Iar munții ce se înalță către soare,
Nu vor decât să ne încânte.
Și florile înmiresmate,
Ne îmbată cu prezența lor,
Și toată bolta înstelată,
Se înclină în fața ochilor.
Părul tău auriu lucește ca și aurul,
Sub razele line a soarelui cel bun,
Iar ochii tăi cei blânzi și castanii,
Îmi spun să te iubesc din veci până acum.
Iar râul curge lin spre vale,
Nuanțând natura cu culoare,
Sub soarele cel viu și veșnic,
Și un Dumnezeu ce iubește in eternul infinit.
Căci Dumnezeu în a Sa milă,
A hotărât să ne întâlnim,
Și o dată ce ne-am prins de mâna,
Am hotărât că veșnic ne iubim.
Unul întru un milion de oameni,
Își întâlnește Flacăra cea geamănă,
Iubirea noastră e divină,
Ce nu conține un strop de teamă.
Căci viața are anotimpuri,
Tinerețe, adolescență, maturitate și bătrânețe,
Ia tu în pragul maturității,
Mi-ai luminat a mea prezență.
Suntem testați ambii de viață,
Și de himerele viclene,
Care ne împiedicau unii pe alții,
Să nu avem dragoste în vene.
Când primăvara va veni,
Vom fugii după zmeuri și frăguțe,
Și în grădina de acasă,
Vom avea grijă s-o facem frumoasă.
Vom planta tot ce e bun,
La fel cum vom planta în viața noastră,
Cele mai alese și frumoase fructe,
La fel ca și iubirea noastră.
Pe câmpuri infinite vom fugi,
Făcându-ți lauri din păpădii,
Iar macii roșii ca și focul,
Cunună vie îți vor fi.
Când vară va răsări în viața noastră,
Vom savura toți norii de pe cer,
Că ce frumos să privești cerul,
Când ai în viață un înger.
Vom merge peste dealuri și câmpii,
Și munții toți îi vom străbate,
În lanurile de muri ne vom opri,
Dulciurile cele mai vii.
Codrii răsunători ne vor fi casa,
Cît timp copacii sunt în viața verde,
Iar eu în fața ochilor,
Doresc să te am priveliște.
Vom călătorii foarte mult,
Și ne vom minuna de căprioare,
Ce vor fi invidioase în sinea lor,
De-a ochilor tăi culoare și splendoare.
Iar toamna cu nuanțe aurii,
Ne va aduce explozie de culoare,
Iar copacii cu frunze stacojii,
Atunci vor fi în floare.
În toamnă cea roșiatică,
Vulpile cauta hrană,
Ce emite explozie de culori,
Fiind cameleon printre frunze și flori.
Tot toamnă vom culege,
Roadele muncii noastre,
La fel ca roadele iubirii,
Și-a existenței noastre.
Când iarna va bătea la ușă,
Vom sta în fața focului,
Privind cum ninge lin pe geam,
Cu o dragoste nespusă.
Ne vom juca ca doi copii în zăpadă,
Cu euforie și iubire,
Și tot ce va există în viața noastră,
Va fi un sentiment de împlinire.
Un sentiment împlinire sufletească,
Crăciunul să împodobim bradul,
Și să te țin în brațe în fața focului,
Ca să citim cărți cu o tematică sufletească.
În anotimpurile vieții,
Voi fi mereu cu tine,
Iar tu iubirea mea,
Nu vei pleca de lângă mine.
Căci ce rost are ca să pleci?
Când se vede că a ta existență,
Va fi iluminată doar de iubire,
Fiind a noastră prezență.
Cât timp eu eram bolnav și singur,
Doar tu ai venit în ajutor,
Iar pentru această experiență,
Te voi iubii ca pe lumina ochilor.
Iar ploaia ce va curge,
Ne va lovi umerii goi,
Se spele toată tristețea,
Acumulată în noi.
Și ciripitul păsărilor cerului,
Ne va încânta cu sunete,
Cu sunete divine de armonie,
Ce vor genera lumină în noi.
Iar Luna sângerie,
Va fi sanctuarul nostru noaptea,
Dar nu vom mai urla sub lună,
Pentru că e doar fericire.
Stelele de pe bolta albastră,
Vor radia lumină în viața noastră,
Iubirea noastră e divină,
Privită de sub clar de lună.
În ochii tăi văd două sublime galaxii,
Care o să se contopească cu ale mele,
Nu vreau decât de mână să mă ții,
Și să mă contopesc în brațele tale.
Iubirea noastră e holistică,
Este iubire universală,
Este iubire Cristică,
Iubire la ce-a mai înaltă scară.
Ești poezia vieții mele,
Ce pot să o scriu la infinit,
Și vocea ta sublimă este,
Căci are un timbru de poveste.
Frumusețea frumuseților ești tu.
Floarea florilor ești tu,
Iubirea iubirilor ești tu,
Logodnica și soția mea ești tu.
Ești ceea ce nu se poate descrie în cuvinte,
Un vis frumos și ireal,
Ce pare desenat dintr-o poveste,
Cât de mult te iubesc, vreau tuturor să le dau de veste.
Ești un vis halucinant de frumos,
Si tot ce fac mă relatez la tine,
Chiar dacă suntem amândoi independenți,
Ne contopim în dependență.
Dragoste ta strălucește,
Peste toate cărările vietii mele.
Tu ești un înger păzitor,
Aripile tale luminoasă lucesc în zorii zilelor.
Leagănul copilăriei fericirii,
Îl simt când sunt cu tine,
Cărările mele toate sunt deschise,
Mă duci la culmea împlinirii.
Chipul tău minunat este o minune,
Și simt cum m-ai chemat la viață
Mi-ai arătat frumusețile lumii,
În viața mea aduci speranță.
Ai deschis înaintea mea cerul,
Toate orizonturile sunt mai largi
Și pământul ca pe o carte veșnică a înțelepciunii,
Cu tine vreau să fac doar lucruri dragi.
Iar lumea cea vremelnică,
Va fi tot câmpul tău de joacă,
Căci tu vrei să îmi arăți,
Cele arătate și cele ascunse.
Fiecare suspinare a încercărilor mele,
M-au făcut să merg în brațele tale
Tu luminezi a mea cărare
Cu fiecare pas al vieții tale.
Fiecare clipă de bucurie,
Cu tine o voi petrece,
Noi fiind oaspeții zidirii,
Lui Dumnezeu Cel Veșnic
Prin simțămintele tale vor trece,
Imagini și peisaje de admirat,
Munții care tind spre cer,
Și vântul bine-înmiresmat,
Apele ca niște oglinzi nemărginite,
În care se răsfrâng aurul razelor,
Ținându-ne de mână vom conștientiza,
Curgerea ușoară și lină a norilor.
Iar pe câmpiile vaste,
Va fi doar un decor,
Idilc, sublim și maiastru,
Și în jurul tău parfumul crinilor.
Întreaga fire ne șoptește tainic,
Și Dumnezeu fiindcă îi facem pe plac,
Cu pecetea iubirii Sale infinite,
Exuberanță de fericire, ne-a binecuvântat.
Binecuvântat este pământul,
Lui Dumnezeu cel veșnic,
Cu frumusețea cea infinită,
Care ștarneste frumusețea veșnicului sacru locaș.
Nestricăcioasă frumusețe există,
În ochii tăi căprui,
Ca Galaxiile infinite,
Ce noaptea sunt văzute.
Căci eu sunt visătorul, tu ești visul,
Și în fața ochilor mei văd,
Tot răsăritul și apusul,
Și toate stelele cum cad.
Ele nu cad de supărare,
Ci doar valsează în jurul nostru,
Care plutesc frenetic,
În Univers în jurul nostru.
Cu această poezie,
Vei fi mereu nemuritoare,
Căci muza unui poet,
Prin poezie ia splendoare.
Iar ce are o splendoare înflăcărată,
Transcende infinita eternitate,
Căci noi doi suntem,
Rupți din divinitate.
Poetul nu își lasă muza să moară,
O imortalizează în cuvinte,
Pentru ca ea să trăiască veșnic,
Ca să inspire și alte ființe.
Să știi că te iubesc că ești o visătoare,
Fără tine nu ar fi decât o noapte veșnică,
Dar tu fiind în viața mea cu ardoare,
Ne contopim în infinit, la infinit,
Trăind vivid și viu povestea plină de culoare...
Ce este fără de sfârșit...
poezie de Cînepă Ștefan (1 martie 2021)
Adăugat de Cînepă Ștefan
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre zile
- poezii despre nori
- poezii despre foc
- poezii despre existență
- poezii despre albastru
- poezii despre roșu
- poezii despre religie
- poezii despre mântuire
- poezii despre maturitate
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.