Gâlceava fructelor
Pe măsuță, în salon,
lângă o chisea cu miere
și-un pahar plin cu sifon,
rânduite-n fructiere,
roade, care mai de care,
coapte, dulci, aromitoare,
stau grupate după sort:
în prima sunt indigene,
în cealaltă, din import.
Când le vezi cum își zâmbesc
peste-un fir de garofiță,
n-ai zice că pe sub gene
reciproc se socotesc.
Iar eu de-un minut întreg,
așteptând să-mi vină gazda,
dusă după-o linguriță,
mă întreb: Ce să-mi aleg?
Doar ce m-am decis cu gândul
să mănânc o portocală
și-o văzui pe respectiva
(Doamne, oare am luat-o razna?)
'tam-nesam că-mi sare-n poală.
N-apuc să mă dumiresc
ce se întâmplă cu mine,
c-o aud acum pe diva
rostind către-un măr domnesc:
- Numai numele-i de tine!
Se umflă în pori, zâmbind,
către-un grup de mandarine,
care chicotiră-n cor.
Mărul, cam aprins din fire,
roșu tot de indignare,
cântări dintr-o privire
portocalele pitice
(cărora, la drept vorbind,
le cam... pierise râsul).
- Citrice! conchise dânsul
și pufni către gutui.
Dar sări, acră, lămâia:
- Nu-nțeleg, ce vrei să spui?!
- Apoi, după cum se vede,
clătină din cap o prună
uscată, cu amărăciune,
niciuna nu e mai bună...
- Ia uite cine vorbește!
se scandaliză lămâia.
Ori te crezi, Doamne ferește,
mai frumoasă ca smochina?
- Ești obraznică, acritură!
o apostrofă gutuia.
Portocala a-nceput. Prea se crede
cea mai bună dintre toate!
- Și, mă rog, nu am dreptate?
se luă cu gutuia-n gură
portocala cu pricina.
- N-ai! se-amestecă o pară,
mare cât un dovlecel.
Află că nu ești mai dulce,
mai zemoasă decât el!
Și din ditamai salonul,
o nucă-i ținu isonul:
- Chiar așa! începu ea,
Ce se dă așa gustoasă?
Cât o vezi că e de grasă,
nu-ți ajunge pe-o măsea.
Numai coaja e de ea!
- Cred că nu mai aud bine!
rosti o banană coaptă,
'naltă, suplă, fără pată.
Ați uitat cumva de mine?
- Vouă nu vă e rușine?
își ieși din fire pruna.
Mai prejos nu e niciuna!
Nici mărul ca portocala,
nici stafida, nici curmala,
nici exotica banană
nu-i mai bună! Orice poamă
are gustul ei unic.
Voi n-ați priceput nimic?
Când ți-e dor de-un măr domnesc,
din câte minuni rodesc
pe pământ, nu-i una care
să-ți aducă alinare...
- Domnișoară, ce doriți?
Tresării din vis:
- Poftiți?
fabulă de Silvia Velea
Adăugat de Silvia Velea
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
![în alte limbi](http://www.citatepedia.ro/g/32world.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre portocale
- poezii despre mere
- poezii despre gutui
- poezii despre dorințe
- poezii despre zâmbet
- poezii despre vorbire
- poezii despre visare
- poezii despre vinovăție
- poezii despre timp
1 Agud Dafina [din public] a spus pe 27 iulie 2008: |
O poezie pentru toti cei care fac mofturi..nici un fruct nu e mai bun ca altul.Toate-s bune, si marunte, si carunte, si mari, si mici, pitici..asadar, tot ce-i mai rau nu se poate manca |
2 Paul Constantin [din public] a spus pe 29 iulie 2008: |
Foarte drăguță poezia. |
3 georgeta [utilizator înregistrat] a spus pe 28 iunie 2009: |
Inteligent alcatuita si cu mult umor!~Felicitari!* |
4 POPESCU MAXIM [din public] a spus pe 15 noiembrie 2009: |
super poezie se vede ca cineva intelept a scriso |
5 Dumitru Mitica [din public] a spus pe 7 iulie 2010: |
Foarte simpatica poezia.Daca s-ar inlocui personajele, fructe, cu personaje umane am putea spune ca este ca o FABULA.Si intr-e oameni se intampla acelasi lucru. |
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.