Poem pentru rădăcini
Hei prietene, mă apucă un dor adânc de poezie
E ceasul când se lasă întunericul peste țară
Limba de șarpe oprește ceasornicul din inima românului
Copacii sunt uscați în sufletul Eminescului
Gânditorul de la Hamangia limpezește ochii lupului alb
Singuraticul solitar din munții Carpați
Floarea de colț se răstește la mine strigându-mi: - Trezește-te!
Luciul caprelor negre își urcă la deal umbrele pe muntele- Semenic
Am mai cedat o vale, o bucată de pământ roditor
Un bob de grâu, un râu, o râpă, o apă cu nisipuri de aur
La casa aulică a sănătății domnilor și împăraților
Horea se rupe pe roată încă o dată, roata se ascunde de timp
Ca un zeu solar- beau vulturii putrezind apa și sângele
E miezul nopții, rugăciunile nu își au rostul
Intră ologul și orbul în împărăția cerurilor
Doamnele nobile poartă centuri de castitate
Către dimineață se așază cuiul în rană la loc
E liniște, se citește doina. Săbiile tac în teacă
Începând cu numele Tatălui și al Fiului și al Sfântului Duh.
poezie de Lorin Cimponeriu
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre singurătate
- poezii despre poezie
- poezii despre ceas
- poezii despre apă
- poezii despre întuneric
- poezii despre șerpi
- poezii despre văi
- poezii despre vulturi
- poezii despre virginitate
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.