Până la argintiu
fac un semn
las minimul spațiu
și acestei aberații
să se manifeste
nu sunt indiscretă
nu vreau cu orice preț
să intru în amănunte
privirea de ansamblu creează
cadre aproximativ acceptabile
cu deșert ridicol străbătut de foști beduini
o cafea la nisip și turbanul meu orange
de la care, necomplexat, își trage un soare instinctele
întâmplarea rămasă în suspans noir pe la miezul-nopții albe
respir respir respir cu fața la răsărit fac briză 2-3 păsări ample
o femeie sau o leoaică îmi traversează centrul echilibrului
proba de foc impune imaginație
jocul acesta de dezlipire a vălului
de pe realitate
dobor dunele una câte una
dincolo de umbre cactuși sau narcise!
trupul meu evaporându-se subtil
până la argintiu
catifelate parfumate vii
creaturi domestice se retrag
în sălbăticiuni
sunt exact în momentul acesta
te privesc ca și cum
de mult ai fi trecut
chiar ai.
îmi recuperez cafeaua în timp util!
poezie de Daniela Luminița Teleoacă din Iubire cu lămâie și sare
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre cafea
- poezii despre trecut
- poezii despre timp
- poezii despre suspans
- poezii despre spațiu și timp
- poezii despre realitate
- poezii despre păsări
- poezii despre nisip
- poezii despre narcise
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.