Totuși
dă-te în îndărătul meu
în această beznă sălcie care desfrunzește
timpul de cuvintele ce le-ai folosit la iubit.
declină-mi sunete în lumina goală
hărțuită cu decorativele închipuiri.
pe urmă în grăbire vino-mi cu gestul umplut
de aroganța arborilor visători
crescuți în zigzag,
să putem rătăci un rotund de incredibil.
reinventează-mi pasărea
deținătoarea frumosului talent
de-a străpunge alte spații
recunoscându-și cântecele dual purtate la piept
și răsadurile de menuet aduse de valul mării
țărmului nebuneală în galbene frângeri.
totuși, hai mai ține-mă de mână
viața să ne-o vizionăm trecerii reclamă
prin iureșul dărâmăturilor sobre
pe care deja le știi...
și imunizează-te cu mine
în locul acesta cu sălcii îmbunătățit
spunându-mi acum
că orfelinatul cerului nu-ți mai trebuie.
poezie de Mihai Savin
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre lumină
- poezii despre visare
- poezii despre viață
- poezii despre timp
- poezii despre talent
- poezii despre sunet
- poezii despre reclamații
- poezii despre păsări
- poezii despre publicitate
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.