Parfumul tuturor lucrurilor
Printre pedepse, statul la rând la încântare e cel mai crud,
când crezi că povestea ta de dragoste se va consuma sfâșietor de frumos,
unic și irepetabil,
nimerești de fapt în mijlocul aburilor de vin fiert,
în realitate nu lumina stâlpului electric de pe stradă te enervează
ci luna care se insinuează pe sub ușă,
năvălește neinvitată în cameră, până la patul tău,
și ea miroase a trup de lapte, a femeie tânără și a plete blonde.
Cu încremenirea unei statui de bronz,
teama te îmbrățișează ca o soră
e poate singura clipă când te ridici deasupra lumii pe veșnicie înmormântată în egoism,
ca o spumă în care s-a depus parfumul tuturor
simțurilor,
devii bătrân când trebuie să stai nemișcat în așteptarea îngăduinței de a-ți plăti felia de încântare
când de fapt viața e amintire și uitare
iar amintirea, hârtie fără suflare,
nu e decât un proces verbal de predare-primire incorect.
poezie de Camelia Buzatu
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre lumină
- poezii despre amintiri
- poezii despre viață
- poezii despre uitare
- poezii despre toleranță
- poezii despre tinerețe
- poezii despre timp
- poezii despre superlative
- poezii despre simțuri
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.