Pendula și ceasul de perete
O pendulă și-un ceas de perete,
În revistă trec fapte concrete.
Deși nu-i venea la socoteală,
Ea stătea să-i facă el morală.
El, copleșit de mai vechi regrete,
Hotărî să le ia pe-ndelete.
Nici țipenie nu era-n casă;
Numai ticăind, un ceas de masă.
Și prinzând curaj și-n glas putere,
El strigă spre a ei încăpere.
Și vă jur că nu-i o utopie;
Ceasul a găsit pretexte-o mie:
Tu ești de stăpâni altfel tratată,
La curent cu bârfe, informată
Și tronând peste sufragerie,
Cu toți te privesc cu simpatie.
Așa cum se știe-n legea firii,
Poți s-auzi ce spun și musafirii.
Cât gazda platouri pline cară,
Mai asculți și-o vorbă de ocară,
Un complot, o intrigă țesută,
Între-antreu și o știucă umplută,
Argumente, contraargumente,
În retorici foarte suculente...
Mai auzi și-o glumă deocheată,
Ori gustată, ori dezavuată.
Imposibil să nu vină vorba
De-i bună friptura, vinul, ciorba.
Și politica intră-n discuții;
Unii-ar vrea consens, alții soluții.
Să n-o mai lungesc, favorizată,
Ești și la curent și admirată.
Pe când eu, stând în bucătărie,
Aproape că sunt în letargie.
E prea cald, sunt aburi și mirosuri.
Până-n gât sătul sunt și de sosuri.
Când în funcție e pus robotul,
Mi se-nvârt limbile-n cap cu totul.
Doar arar vreo tavă cu plăcintă,
Cu-al ei iz exotic mă alintă.
Așa că-ți cer, fără protocol,
Pune-o vorbă să mă mute-n hol!
Să văd cine intră, cine pleacă.
S-aud și eu: cine, cum și dacă...
Nu știu de-au fost jocuri de culise,
Ori pendula ruga-i pomenise.
Cert e că s-a făcut o schimbare,
Ceasul stând pe hol, lângă intrare.
Numai că-n prima zi călduroasă,
Gazde și-oaspeți au mers pe terasă.
Văzând că nici musca nu se-aude
Au simțit niște porniri zălude,
Iar secundele băteau silhui,
Când pe-al ei cadran, când pe al lui.
Cum nimic notabil nu se-ntâmplă,
Parcă-aveau un revolver la tâmplă.
Izbucni pendula: ești tehui?!
Nu râvnesc la locul nimănui.
În sufragerie, ori în hol
Amândoi avem același rol.
Ăsta-i rostul nostru, stând în cui,
Măsurăm trecerea timpului.
O morală simplă se degajă:
Dacă timpul îi e vieții strajă,
Bine-ar fi să-nveți din mers și arta,
De a-ți accepta-n tăcere soarta.
fabulă de Mihaela Banu din In volumul Bolta-și răsfrânge straiul peste brazi (2017)
Adăugat de Mihaela Banu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre timp
- poezii despre ceas
- poezii despre știuci
- poezii despre vinovăție
- poezii despre vin
- poezii despre viață
- poezii despre umor
- poezii despre tăcere
- poezii despre secunde
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.