De mine aproape
intangibil tot fug prin nefoloasele vieții-n stil
ori prin multele frunze date în exagerări
sub un cer scufundat într-un nimic
cu bolborosiri de stele.
eu, autentic translucid și-n roz subtilizat,
încât nicio adiere, nici măcar a suspansului,
nu este în stare a-mi deranja alcătuirea
prin orașul acesta cu margini subiective.
știu că atestatul de fugară fugă
mi-l vopseam prin dreptul surâsului străin
sub o apăsare de naivă închipuire.
destul, mă bucur de bocancii extrași
din nervosul calm parcă
al dimineții absurde
ce tot cântă pe lângă fiecare
de nimic temându-se,
nici măcar de triumful unui impas.
am înțeles lacrimilor trebuință
cu ele am să nichelez ciutele...
strălucitoare ele să devină într-atât
că asurzitor vor orbi puștile de vânat;
în veselă rezonanță ciuta să-și plimbe viață
de mine aproape, chiar aproape destul
într-o senzație de rațiune
ce prea se vrea mângâiată.
poezie de Mihai Savin
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre încălțăminte
- poezii despre vânătoare
- poezii despre viață
- poezii despre suspans
- poezii despre stele
- poezii despre roz
- poezii despre plimbare
- poezii despre oraș
- poezii despre naivitate
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.