Pictura sufletului tău
Pictez și-aș vrea să dau culoarea bună a chipului tău,
dar știu că-mi este-n fire destul de greu
și-am potrivit o nuanță ca atunci când eram la Ceahlău,
cu rezonanțe ce-mi fac sufletul mereu în apogeu.
Aplic nuanțe ce-ți colorează gândul precum florile de măr,
ce vrei s-atingi ușor cu palma, visând gânditoare,
să-ți dau parfumul clasic, sau modern și să-l pun în păr
și cred că ți-ar place și vrei să știi, cum e oare!
Îți trimit apoi fluturi să-ți zboare-n pântec și-n stern,
o frământare ce-o simți când mi-ntâlnești privirea,
ce face nisipul din clepsidră să-ți cern,
ca apoi să-ți pun aripi să văd însușirea.
O parte din mine vrea să-ți facă daruri,
că vreau să fie și-n răvaș la acel apel
și-aș vrea să am în tablou atâtea haruri,
ca să mă-închin mereu la chipul tău rebel.
poezie de Eugenia Calancea (18 februarie 2019)
Adăugat de Eugenia Calancea
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre suflet
- poezii despre pictură
- poezii despre culori
- poezii despre arte plastice
- poezii despre păr
- poezii despre nisip
- poezii despre mere
- poezii despre gânduri
- poezii despre fluturi
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.