Dacă moartea nu-i sfârșitul
Dacă moartea nu-i sfârșitul, aș vrea să știu ce este.
Noi pentru eternitate nu existăm,
exceptând clipa de acum.
În pelerina mea de detectiv, m-am cățărat pe coama acoperișului,
apoi, am făcut un pas în spate
și-am aprins un chibrit, să-mi luminez viața;
în timp ce ardea, s-a pierdut în întuneric,
neluminând nimic, doar pe ea însuși.
Mi-am văzut viața căzând și m-am gândit:
Well, pupă-n fund toată știința mea-într-ale fizicii!
Timpul s-a consumat sau nu există,
Dar știu un lucru:
Viața trece prin noi cum trece lama
bambusului în creștere prin prizonierul prăbușit în poiană
ne intră prin sânge, prin capul care țipă de durere.
Viața este ceea ce li s-a întâmplat deja celor morți.
Nu existăm pentru totdeauna,
ci doar acum.
Viața trece prin noi precum raza
verde-a cărbunelui încins o strălucire aurie,
opusul părerii de a fi.
Nu tu ești cel care-și face drum prin viață
viața este baioneta care-ți taie visul
exact pe cusătura acestuia
și care te părăsește excitat în mijlocul curentului,
în vreme ce tu încă mai râzi în gura mare,
și asta până când unda apei s-a dus,
lăsându-te acolo, mâl crăpat în soare,
dar nici măcar acolo, vei fi absent
chiar și din bătaia inimii unui pește care moare.
Sus în pat, îți simt pulsul cum bate ca un ceas,
iar degetele nostre-împreunate se-închid,
de parcă-am tâșni deasupra polilor, printr-un aer rece, translucid.
Iar asta se-întâmplă cu adevărat,
deși știu că în zori mâna ta va fi doar os uscat.
Dormeam când tu mi-ai spus la revedere
și nu contează cât de mult, apoi, n-am mai putut dormi.
Viața-și urmează cursul, cum ni s-a spus de-atâtea ori,
prin Cheri și Karl, care nu vor mai mirosi nicicând ciocolată,
nici nu vor mai vedea-încântați cum bate vântu-n vele
și nici nu vor mai răspunde la scrisori.
Viața zboară
prin Kate, care a fost Catherine constrânsă-a fi Kate,
care trage cu ochiul peste umăr la demonul Asmodeus,
dar vede Daily Mail.
( Îmi iau geanta. O am în mână-acum.)
Viața taie felii
din untul înghețat în epava avionului din Alpi.
(Ți-am găsit fotografia întoarsă invers.
N-am sărutat o fată atât niciodată timp; știu,
niciodată atât de blând sau de impropriu.)
Viața-i ceea ce te va ucide-într-un final
și eu aș putea plânge de dorul tău,
dar tu nu vei fi acolo ca să-ți pară rău.
Am fost viață, făcuți din viață.
Noi nu existăm prea mult.
Noi ne-am trezit și, pentru o secundă, ne-am sărutat.
Asta-i tot.
NB. Scrisă de excentricul cântăreț și compozitor britanic Robin Hitchcock (1953 - )
Recita actorul Alan Rickman, www. openculture. com/2016/02/alan-rickman-recites-if-death-is-not-the-end-a-moving-poem-by-robyn-hitchcock. html
poezie de Robin Hitchcock, traducere de Petru Dimofte
Adăugat de Petru Dimofte
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre timp
- poezii despre moarte
- poezii despre viață
- poezii despre sfârșit
- poezii despre puls
- poezii despre existență
- poezii despre întuneric
- poezii despre știință
- poezii despre zbor
- Ai o scrisoare de dragoste frumoasă?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.