Atlantida din suflet
m-am săturat de mărunțișuri și
de lumea machiată cu praful neputinței
în care trăim de ceva vreme
birocrația sufocă până
la sinucidere
mă uit peste umăr și văd
același infern
violuri
beții
droguri
accidente și morți
teroare
sclavie
umilință
incompetență
sfidare
incompatibilitate
neputință
ură
aroganță și invidie
cadavrele neputinței s-au înmulțit
și zac în neștire pe caldarâmul indiferenței
față de tot ceea ce a fost sau
încă mai este viu
mă uit în oglindă și văd
o atlantidă disecată
ca un trup aflat în putrefacție
respir din imaginea de ieri
ca ultimul condamnat
îmi pipăi neputința
și tac
până voi reinventa ceva
mai tare decât adevărul
voi defrișa până la marginea cerului
și voi planta semințe de oameni
se va naște primul prunc și
primul soare în noul anotimp
luminând în fostele hățișuri
întunecate ale lumii
și se va umple pământul cu umbre de oameni
ultima șansă de a mai fi oameni
unica șansă la o nouă iubire
Dumnezeu va depune mărturie
în fața acelora care îl vor urma
și ce poate fi mai bun decât viața...
poezie de Teodor Dume din Ferestre spre marginea lumii
Adăugat de Teodor Dume
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
![în alte limbi](http://www.citatepedia.ro/g/32world.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre viață
- poezii despre religie
- poezii despre întuneric
- poezii despre trup și suflet
- poezii despre trecut
- poezii despre teroare
- poezii despre suflet
- poezii despre sclavie
- poezii despre plante
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.