Țigara
Am dat foc la două case,
că le-am fumat,
cu fumuri lungi și voluptoase,
sau scurte,
pline de amăreală și uscăciune.
Am dat foc și ibricelor de cafea,
nenumărate,
ca un ucenic mai întâi,
apoi ca un corifeu,
obsedat de cremenea prometeică
și de mitul cafelei cu aromă perfectă.
Două case luăm,
într-o jumătate de secol de irosire,
a tutunului românesc,
de Virginia,
aclimatizat la noi,
ca o herghelie de lipițeni,
sau de huțuli sălbatici,
pe bărăganul deșertăciunii.
Doamne, ce mi-a plăcut,
narcoza asta incendiară,
ca o beție cu femei frumoase și nesupuse,
purtând coliere de struguri negri,
ca pe un colind nesfârșit,
la porțile absurdului,
ascunse în cenușă.
poezie de Augustin Jianu
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre fumat
- poezii despre cafea
- poezii despre timp
- poezii despre struguri
- poezii despre senzualitate
- poezii despre perfecțiune
- poezii despre negru
- poezii despre frumusețe
- poezii despre foc
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.