Zvon de toamnă
Vântu-își fâlfâie-o aripă,
Trece lin peste ponoare,
Se oprește pentr-o clipă
Și privește lung în zare.
Lanu-încins, galben la față,
Suferă în agonie,
Fluturele se răsfață
Pe-o floare de colilie.
Păpădia-își pierde puful
Scuturându-și pălăria,
Tremură, vine năduful,
A sfârșit călătoria.
Palidă câmpia plânge
Cu-o lacrimă arămie
Și prin vene curge sânge
În strugurii copți din vie.
Rândunele dau ocoluri
Scrutând zarea cea senină,
Pleacă linistite-n stoluri
Spre ținuturi de lumină.
Graurii-nnegresc văzduhul,
Țipă-nnebuniți de foame,
Clocotește-n jur pământul
Prăduind negrele poame.
O răcoare vine-n noapte
Pornită de sus, din munte,
Greieri zdrăngănesc în șoapte
Frigul nopții să-l înfrunte.
De cămașă se dezbracă,
Închide ușor din pleoape,
Vara mulțumește, pleacă,
Semnul toamnei e aproape
poezie de Nicolae Matei din Călător prin anotimpuri
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre toamnă
- poezii despre noapte
- poezii despre sânge
- poezii despre struguri
- poezii despre sfârșit
- poezii despre răsfăț
- poezii despre rândunele
- poezii despre promisiuni
- poezii despre plâns
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.