Povestea unei sirene
Te-am furat cu privirea de pe țărm!
Era prețios.
Voiam să-mi fac cercei
din șoaptele tale ce răsunau
până dimineață.
Mi-am amestecat suspinele
cu semințele rodiilor
aduse de val pe vreme de furtună
și ți-am dat să le sorbi
împovărându-ți setea cu
rubinele comorilor scufundate...
Chiar pe plaja asta fierbinte
te-am împins
în spirala cochiliei
ca să văd cum te descurci
cu prăbușirea prin timp.
Te-am lăsat fără aer
în sărutul sărat al apei
doar ca să poți auzi fluxul-refluxul
dinlăuntrul meu.
Am făcut din inima ta
pânză roșie
pe drakkarul
plutitor spre Valhalla iubirii...
Apoi, în noaptea cu lună plină
când deja nu-ți mai erai,
recunosc,
tot eu am fost aceea
care
a lăsat povestea dintre noi
să ardă.
în coadă de pește
deasupra valurilor.
Nu te mira, nu plânge, nu striga,
căci am doar un păcat:
Sirenă sunt!
poezie de Cecilia Birca
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre timp
- poezii despre sărut
- poezii despre roșu
- poezii despre plâns
- poezii despre plajă
- poezii despre pești
- poezii despre noapte
- poezii despre lună plină
- poezii despre iubire
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.