Prizonierul unui vis
Purtai pieptănătura femeilor măritate
și acea bentiță de demnitate,
cu care te-am încoronat
anul trecut,
la sărbătoarea primelor cireșe...
Erai ca o plantă cu flori comestibile,
ades, te înfulecam, din creștet până
la rădăcină...
Iar tu, Arden, invocai ploaia
pretext pentru a mă invita în coliba
bunicului tău -
un adevărat Kraal, pe un pat de frunze,
în care-ți plăcea să-ți pudrez trupul
cu ama Ka -
pulberea aceea parfumată
al cărei secret numai noi tu, eu, vrăjitoarea satului
și cine știe ce tată de clan zuluș,
din anturajele tale coloniale
îl știam.
Am plâns bărbătește când ai plecat...
cu inima,
și am mâncat cartofi dulci, fierți în coajă...
Astăzi, mi-e dor de tine, pasăre a ploii,
mi-e dor de tine, Arden,
de felul în care tu îmi vorbeai despre
primăvară,
de parfumul pulberii cu care îți pudram
trupul fusiform...
Întoarce-te, Arden, din Constelația Pleiadelor,
dă-ți demisia din Societatea Secretă a Oamenilor cu Pene de Cocor Albastru,
scoate-mă din prizonieratul propriului meu vis,
oferă-mi o iubire și o suferință intacte...
Vino, mai e puțin până la sărbătoarea
primelor cireșe....
poezie de Dumitru Sârghie
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre ploaie
- poezii despre încoronare
- poezii despre visare
- poezii despre trecut
- poezii despre timp
- poezii despre tată
- poezii despre sărbători
- poezii despre suferință
- poezii despre secrete
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.