Trup de vioară
cu trup de vioară
și carnea albă
ca neaua proaspăt așternută
mi se-așeza în brațe
fulguială în noapte de Crăciun
acoperindu-mă
ascultându-mă
iar cuvântul meu
i-aluneca arcuș
pe coarda sufletului
și vibra
și universul vibra odată cu ea
ochii ei cântau muzica nopții
pleoapele-i cădeau grele
precum ceața pe dunga luminii
fața rotundă ca o lună plină
zâmbea pierdut
cu fiecare trăsătură
și nu știu dacă eu eram
muzicianul vrăjitor
sau doar ascultătorul vrăjit
îmi citeam partitura
cu degetele pe pielea
mirosind mied și-a scorțișoară
și mă pierdeam în universul ei
adânc
precum sunetul ce-nnobilează lemnul viorii
și mă căutam în nesfârșirea ochilor ei
cum caută înțeleptul
dezlegarea misterelor
și parcă nici timpul
nu mai încăpea în clepsidră
iar firul de nisip încremenea
în străfulgerarea ochilor ei
simțeam că mor
puțin câte puțin
și totuși
niciodată nu m-am simțit mai viu
ca atunci când acordam
trupul acela de vioară
după dorul
și necesitatea inimii mele
poezie de Gabriela Mimi Boroianu
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
![calendar](http://www.citatepedia.ro/g/32calendar.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre vioară
- poezii despre timp
- poezii despre ochi
- poezii despre noapte
- poezii despre muzică
- poezii despre trup și suflet
- poezii despre înțelepciune
- poezii despre sunet
- poezii despre suflet
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.