Amintire
Adoarme marea, cu-amintirea verii...
Cum măcina, cu pătimașe valuri,
cochiliile moarte de la maluri,
în fire de nisip, la ceasul serii!...
Ne așternea potecă Luna plină.
În vis, porneam încet pe luciul apei
să invităm în mijlocul agapei
doar lumea bună din bolta divină.
Cu mantia-i de catifea albastră,
țintată-n mii de stele nenuntite,
bătrâna noapte, -n cântece șoptite,
ne învelea cu dor IUBIREA noastră.
Cu puf de nori te alintam pe tâmple,
într-un sărut păstrat doar pentru tine
în rit străvechi, prescris de sibiline,
ce se-mplinea fără să se întâmple.
Adâncul mării trimitea putere
în inimile-aprinse, -ndrăgostite,
care, cu sfinte vorbe nerostite,
se mângâiau cu aripi de-nviere.
Pe-o raz-a răsăritului de soare,
ne întorceam la țărm, din nemurire,
cu suflete scăldate-n fericire,
tu preschimbat în cer și eu, în mare...
poezie de Georgeta Radu
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre visare
- poezii despre vară
- poezii despre timp
- poezii despre sărut
- poezii despre suflet
- poezii despre stele
- poezii despre somn
- poezii despre sfinți
- poezii despre sfințenie
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.