Dialog imaginar
- De ce române-ai plecat,
casa-n urmă ți-ai lăsat
și te-ai mutat în alt stat?
Nu ți-e milă și păcat,
nici nu te simți vinovat
de lacrimile ce-au vărsat
cei rămași la tine-n sat?
Iar pe unde-ai colindat
ai văzut loc mai bogat,
mai frumos, mai luminat
dar... pe care l-ai uitat?
- Dar de ce eu l-aș uita,
dacă-acolo-i casa mea?
Aici mă usuc de dor
de-al meu sat, de-al meu obor,
de-a mea casă, de-ai mei toți,
mamă, tată, frați, nepoți,
de prieteni, de vecini,
aici sunt ca floarea-n spini,
ca român printre străini,
aici, dacă îmi e foame,
privesc sus, la Doamne-Doamne,
aici, dacă îmi e sete,
parc-aș vorbi la perete,
nu e nimeni să-nțeleagă
vorba mea puțin beteagă,
n-am cu cine să m-ajut,
mă simt ca un surdo-mut,
nimeni nu mă bagă-n seamă
parc-aș fi ciumat, li-e teamă,
s-a dus vestea de români
că sunt răi, c-ar fi păgâni,
eu, însă, lucrez cinstit
și-aș vrea să fiu prețuit,
munca mea o fac cu spor
doar în beneficiul lor,
lucru trainic, de durată
cu conștiința curată
și inima împăcată.
La voi mă întorc mereu
că acolo-i cuibul meu,
prietenii-mi sunt acolo,
umblu-aici de colo-colo,
locul nu mi-l mai găsesc,
vin la voi să mă-odihnesc
când oi vrea și oi putea
ca să-mi găsesc liniștea,
cred că este bine-așa!
poezie de Petre Prioteasa
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre România
- poezii despre vorbire
- poezii despre vinovăție
- poezii despre vecini
- poezii despre tată
- poezii despre sat
- poezii despre prietenie
- poezii despre mamă
- poezii despre lumină
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.