Mi-e sete...
Mi-e sete de viață,
de la alfa la omega
versurile, anii și ritmul cardiac
se întretaie spinos,
de la Ana la Caiafa.
Mi-e sete de somn
și vise
cu pescăruși rătăciți
și Tatiane și Clarice.
De Crăciun vom avea zăpadă
și vom dormi
ca niște îngeri abia bătătoriți
în neaua moale
de decembrie.
Demult nu a mai fost
o iarnă blândă
în sufletul meu.
Mi-e sete de frunze
și zile cu soare,
mi-e sete de copii
și versuri și proză.
Am desenat infinitul
cu creionul pe foaie,
cu gândul pe marginea universului,
într-un singur sens,
de la omega la alfa,
dar nu și invers,
de la Caiafa la Ana,
dar și înapoi.
A căzut cortina
peste clinchet de zurgălăi
în rănile din palmă.
Mi-e sete de mine,
de ceea ce am fost odată
și ceea ce am să fiu,
când această sete deșertică
nu îmi va descătușa
eviscerele.
poezie de Patricia Lidia
Adăugat de Ioana Dinea
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre versuri
- poezii despre timp
- poezii despre somn
- poezii despre poezie
- poezii despre îngeri
- poezii despre zăpadă
- poezii despre zile
- poezii despre visare
- poezii despre viață
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.