Halucinații nocturne, cu flori de-anason
Substanța pură a întunericului zilei
(noaptea minții),
nu ne poate lua aurorele vieții
și nici zornăitul arginților negri
nu are căderea să ne profaneze aromele
și roua dimineții...
Ni-i de-ajuns patima caldă a muzicii
și a sângelui, care ne-acoperă
trupurile golite de lumină
și invadate, uneori, de obscuritate,
de înaintarea negrului neant,
a neculorii eterne,
în care consistă ultima consecință
a unui blestem ereditar...
Ne străjuie, totuși, o lumină roz-albă,
cadoul naturii: o salbă,
cu flori mici de-anason
mă tem că je t' aime, Simonne!
poezie de Dumitru Sârghie
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre noapte
- poezii despre negru
- poezii despre întuneric
- poezii despre viață
- poezii despre timp
- poezii despre sânge
- poezii despre rouă
- poezii despre natură
- poezii despre muzică
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.