Dumnezeu a facut lumea
iar apoi a început să scrie cu lapte
pe toate cuvintele
țesând cearșaful agoniei
cu toți oamenii
la toate calculatoarele
cu același colț de ochi simpatic
înfipt în umărul fiecăruia
își citea lucrările înainte să le corecteze
și, Doamne, erau pline de greșeli
cum să mai îndrepți atâtea erori?
de ce ne-ai pus la treabă, Doamne?
mestecam și eu în mamaliga mea
tu te scaldai în vise,
cel mic dădea cu picioarele-n burtică
Doamne, ce bine era!
parcă un început de lume
pe-o margine uitată de paradis
pășteau oile,
semănam cuvinte
și uite, rodesc toate în pagini
în primăvara tăcerii
și visam parcă
tu veneai și mă trezeai
nu era decat criticul,
venit să mă tragă de mânecă
absent.
scoală, măi,
nu vezi că sforăi?
poezie de Mihaela Maxim
Adăugat de Sabyanna
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre greșeli
- poezii despre cuvinte
- poezii despre început
- poezii despre visare
- poezii despre tăcere
- poezii despre religie
- poezii despre rai
- poezii despre primăvară
- poezii despre oi
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.