Poem soarelui din mine
Ultimii fulgi,
născuți de o lună tăcută,
își croiesc drum solitar
în visele crinilor regali...
Un clopot ostenit
se sfarmă-n ghiocei
pe o câmpie nemărginită
din sufletul meu...
Dintr-o amintire
alunecă într-un hohot sălbatic
o ploaie de verde-nmugurit
ca un poem, muiat în farmec dureros,
sculptând cu un fior prelung
o frumusețe...
În lumina iminii
te simt.
Tu ești copilărie
sau... primăvara să fie?
Nu! E trupul meu
cuprinzând între granițe
fructul viu ca un soare,
sămânță
hrănită cu mine însămi,
legănată pe inimă...
Îi voi spune-n șoapte poeme,
îi voi face veșmânt din sentimente
ca singur să soarbă,
în viitor,
ambrozia din sfere...
În mine
crește copilul poemului
și un clopot de argint
trezește crinii regali din vis...
poezie de Ramona Irimie
Adăugat de Adelydda
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre poezie
- poezii despre visare
- poezii despre lumină
- poezii despre crini
- poezii despre copilărie
- poezii despre Soare
- poezii despre viitor
- poezii despre tăcere
- poezii despre trup și suflet
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.