Demolare
E-un scrâșnet din hala cât blocul de înaltă,
Cu ziduri din sticlă în culori murdărite,
Uitate să zacă de timp, lăsat baltă...
Ce-oadată zvâcnea, de la brațe înnegrite.
Un pod-macara, ca un boa imens,
Stă tot nemișcat lângă zidul din capăt
Și-i singura pată zglobie intens,
De-un galben, ca cheia imensă de-un lacăt.
E totul pustiu, nu-s nici urmă de pași
Prin curtea întinsă, ce-odat' fremăta
De sute, chiar mii, plecați toți, niște lași,
Pe la case să stea, poate munca-or uita.
Dar zgomot ca tunet străbate împrejurul
Și vechi salopete, de albastru închis
-Câteva, lângă o volă și-un tir, lângă murul
Deschis- se agită să-și ia... ce-i promis...
... Se aruncă, din cupă, cu gând suicid,
Vechi strunguri și freze, în metal vestiare.
O presă, cât casa, planșeu lasă vid...
E-o morgă sinistră din moartele fiare!
Și larmă succede în aceeași cadență
Rupând, ca pe organe, din corpul uzinei,
Ce stă neclintită, cu gându-n demență,
Că nu înțelege pedeapsa... A cui-i vinii?...
poezie de Daniel Aurelian Rădulescu (2 iunie 2014)
Adăugat de Daniel Aurelian Rădulescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre înălțime
- poezii despre vinovăție
- poezii despre timp
- poezii despre promisiuni
- poezii despre negru
- poezii despre murdărie
- poezii despre moarte
- poezii despre gânduri
- poezii despre galben
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.