Mintea și vinul
Într-o discuție recentă cu vecinul
Un tip vârstnic destul de înțelept,
Îl întrebam, cum ne domină vinul?
Si mi-a schițat traseul lui ca efect.
De omul bea vin, la primul pahar,
Mintea îl îndeamnă să se oprească,
Si-i spune că dânsul nu are habar,
Ce poate în curând să pătimească.
Când omul încă își mai face plinul
Neștiind că astfel se joacă cu focul,
Spunem că mintea se ceartă cu vinul,
Care, o împinge dorind să-i ia locul.
De la al treilea pahar cu vin, în sus,
Loc, mintea la om deja nu mai are,
Vinul de acum are cuvântul de spus
Si nu-l deosebești pe om între fiare.
Când lui Diogene, un pahar i s-a dat,
A răsturnat vinul fără să-i fie rușine.
Înțeleptul apoi, zâmbind, s-a explicat:
Astfel, nu mă va răsturna el pe mine.
A zis vecinul că și otravă e băutura,
I-am acordat, desigur, totală dreptate,
Despre cele naturale îi era învățătura
Însă, cum or fi oare cele falsificate?
poezie de Constantin Bălășanu (27 decembrie 2007)
Adăugat de Micheleflowerbomb
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre înțelepciune
- poezii despre învățătură
- poezii despre vin
- poezii despre vecini
- poezii despre rușine
- poezii despre foc
- poezii despre dreptate
- poezii despre cuvinte
- poezii despre ceartă
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.