A doua moarte
Ziua se înclina pe un plan mobil,
vidanjorii se odihneau după schimburile de noapte,
citeau reviste porno, singurătatea era subțire,
o femeie -zdrahon îi pândea după copaci,
unul lipsea, un băiat simpatic, îi murise soția,
oamenii se pregăteau de sărbătoare,
totul se albise în cinstea ei,
râul curgea leneș ca timpul în închisoare,
malul era galben, un lut alunecos te trăgea spre adâncuri.
De-a lungul cheiului o umbră trecu
anunțănd a doua moarte. Cine, cine?
O întrebare în mintea fiecăruia.
Orașul exprima durere, fără explicații.
Ofelia plutea spre infinit, urmată de pești mici, argintii.
Murea împăratul Orientului.
Dar ce le păsa celor din Nord?
Jurnalistul Hamlet căuta un amator de interviuri.
Nimeni nu-i răpundea la salut, o încrâncenare din partea localnicilor,
de ce? A doua moarte era cea adevărată.
Vântul mătura frunzele, toți așteptau ceva.
Magul de la Răsărit trăgea să moară.
Apoi va veni primăvara, cântecele florilor
și zburătoarelor vor acoperi orice urmă de nefericire.
**************************************************
O doamnă veni din concediu,
deschise ușa, mirosea a mare,
un delfin strătea pe fotoliu,
discuta la telefon cu un semen de al lui,
un vânzător ajunse pe Lună,
totul era identic cu ambianța de pe Pământ,
exact ca în oglindă, toți mâncau tuna,
unii zic ton, de bonton,
Giodanp Bruno urca pe deasupra flăcărilor,
nu era de râs, asta poate păți oricine
vorbește la ore, Fabricius aduse o stea,
sora lui se călugări de invidie,
ea născuse-n privat doi copii.
******************************
Păsări mecanice treceau pe cer,
cauți o maimuță, dai de Voltaire,
nici vorbă de oameni, un singur pom,
e agățat un flacon de Lancomme,
trec Cyranoii călări pe creion,
cei de pe urmă vor fi și mai rău,
cei ce-s în față ajung la bulău,
preafericiții se-neacă la mal,
cea mai frumoasă iubire-i pe cal,
supă de arpacaș îmi dai mie?
Numai incașii mâncă piftie,
Vrei un cuier cu coarne de țap?
Știu cum e groapa, dar am să scap,
ia o gamelă, neamule, ia,
cântă o gamă în nota fa,
țap cenușiu ai visat, ai noroc,
creierul ține-l mereu în breloc,
am o frânghie, am scăunel,
vine diavolul de Marmontel.
poezie de Boris Marian Mehr
Adăugat de anonim
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
![în alte limbi](http://www.citatepedia.ro/g/32world.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre timp
- poezii despre muzică
- poezii despre moarte
- poezii despre copaci
- poezii despre om și maimuță
- poezii despre vânt
- poezii despre vorbire
- poezii despre visare
- poezii despre telefon
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.