Telefon
Odaia ta-pustie de barbat-
Cu husele penumbrei de vacanta,
Si usa,-n care n-are rost sa bat,
Si patul-m-au uitat cu siguranta.
Mi-a mai ramas un singur sclav,fidel
intr-un regat ucis de intrigi sumbre:
La glasul tau,fac-din exil-apel
Sa ma evoce,muzical,din umbre,
Dar cifrul de semnale suna-n gol:
A timp oprit si gri ce ne desparte...
Complice cu-al absentei protocol,
Mai pica de pe-un raft,murind,o carte.
Ironic,telefonul-ferm,lucid,
Desi tradat-doar el mai intelege
Ca,imbrancindu-mi episodu-n vid,
in alt culcus,incoronezi alt rege.
Mai staruie un miros de tutun,
Racit in amintiri si in dantele:
Si sun nebun,inoportun,sun,sun
Dar nu se-ating de receptor nici ele.
El,totusi,patimas,tot cheama lung,
Mecanic,ritmic,a sfarsit de lume,
innebunit ca-aparat si ciung-
Maini n-are:cand revii,sa te sugrume.
poezie clasică de Romulus Vulpescu
Adăugat de Andreea Sipos
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre monarhie
- poezii despre uitare
- poezii despre timp
- poezii despre telefon
- poezii despre semnale
- poezii despre sclavie
- poezii despre ritm
- poezii despre muzică
- poezii despre fumat
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.