Glossă de schimbare
Trec nori cenușii pe sălbatice ape
Pământul, sub umbre deodat' s-a-ngropat,
Vin cioclii de friguri în suflet să sape,
Să caute visul uitat pe asfalt.
Trec gânduri-tornade sub platoșa minții
Să spulbere taine și lacrimi și ploi,
Dar biochimia preschimbă argințiii
În limbi de tăcere, în scrum și-n noroi.
Trec nori cenușii pe sălbatice ape,
Se iscă furtuna, din cer se cobor
Pe rând, în săgeți de lumină, în noapte,
Ciorchinii de temeri în negru sobor.
E pleoapa cohortă de gânduri sinistre,
Se-aude de crime, de răni și dureri,
Iubirea și viața de-acum sunt doar vise,
S-au dus precum umbra trecutului ieri.
Pământul, sub umbre deodat' s-a-ngropat,
Sub temeri și pleoape-mpietrite de zgură.
În lumea din jur, chiar și-n noi s-a-nnoptat.
Atomii iubirii se scaldă în ură...
E tocul speranței înfipt prea adânc.
Și câtă tăcere-i în pânza de smoală!
Sub cumpăna roasă de carii, mai plâng
Bătrânii sortiți, în istorii să doară.
Vin cioclii de friguri în suflet să sape.
Murim repetat aici, pe pământ
e-atâta-ntuneric în noi și e noapte,
Că zorii de ziuă ne prind tremurând.
Prin noi se împarte lumina în două
Și timpul în timpuri decade total,
Morminte se scaldă în boabe de rouă,
Deschisă-i cărarea spre vechiul portal.
Să caute visul uitat pe asfalt,
În voci condamnate, amar-erezie,
Să-și plângă trecutul etern cenzurat,
Nici unul dintr-ânșii nu vor să mai știe.
Tornada-n tăcere, îi soarbe-n adânc,
Uitarea de sine, priviți, se propagă!
Devin sacrificiu și sufăr și plâng,
Un leggo ce leagă o lume întreagă.
Trec gânduri tornade sub platoșa minții,
Înjunghie taina cu săbii de jar,
Mă dor în adâncuri, de doruri, părinții,
Sclipiri de iubire și sclipiri de amnar.
Veniți criminali de iubire, la luptă!
N-am arme feroce, nici sânge pe tălpi,
Doar sufletul singur, numai el vă înfruntă...
Oh, cioclii durerii la suflet miopi!
Să spulbere taine și lacrimi și ploi,
Să crească morminte în stearpă utare,
Meniți să existe, sunt cioclii din noi,
În gânuri, mereu pregătiți de-ngropare.
Aici nu-s spitale, nu-i nici tribunal.
Dreptatea, cu cordul plesnit, se mai zbate,
Carnagiul tăcerii ucide-n aval
Și drumul spre viață și drumul spre moarte.
Dar biochimia preschimbă arginții,
Și frânge pământul în cioburi de vis.
Vedeți?! Ca pe-o rană ne-așteaptă părinții!
Concentrice cercuri în noi s-au descris.
Plecați-vă fruntea, tăcut, la altare,
Puneți în osoare uitatele cruci!
Tăcerea și ura, minciuna, te doare,
Uitat trecător ce zadarnic te duci...
În limbi de tăcere, în scrum și-n noroi,
În mâini noduroase bătând pe la ușă,
Se schimbă iubirea și viața din noi...
Alchimic, rămânem un pumn de cenușă.
Se sfarmă artere și curge venin.
Pierdutelor clipe uitate-n clepsidră
Le suntem datori și-n tăceri suferim,
Bat clopote-inimi la tâmpla aridă.
În limbi de tăcere, în scrum și-n noroi...
Dar biochimia își schimbă arginții,
Să spulbere taine și lacrimi și ploi,
Trec gânduri-tornade sub platoșa minții.
Să caute visul uitat pe asfalt,
Vin cioclii, de friguri, în suflet să sape,
Pământul, sub ape de-odat' s-a-ngroat...
Trec nori cenușii pe sălbatice ape...
poezie de Rodica Nicoleta Ion din Cartea glosselor
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre tăcere
- poezii despre visare
- poezii despre trecut
- poezii despre lumină
- poezii despre iubire
- poezii despre cenușă
- poezii despre viață
- poezii despre suflet
- poezii despre schimbare
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.