Glossa începutului de iarnă
Și a venit și iarna, în sfârșit!
Colindători prin sate au pornit...
Miroase-a cozonaci și-a pâine coaptă,
Lemne de brad se-aud pocnind pe vatră.
Betea și vâsc împodobesc icoana
Și în fereastră parc-o văd pe mama.
Îmi spune iar povești... și vântul bate...
Mi-e gândul dus spre nicăieri, departe...
Și a venit și iarna, în sfârșit!
Biciul, de ger, în patru-i șficuit.
E rod bogat în anul ce-o să vină,
Prinos de flori și fluturi în grădină,
Hambare pline, câmpuri înverzite,
Bogate case, struguri, multe vite.
Brazi străjuind în munți cu semeție
Și oameni de aleasă omenie.
Colindători prin sate au pornit,
Ulițele cu vise troienind...
Bravi urători în haină populară
Cutreierând... Un vin cu scorțișoară,
Cu nuci și pită îi așteaptă-n dar...
E-o casă,-n poarta cu-un bătrân arțar,
Cu doi bunici cu suflete de prunc
La care, când mi-e dor și eu mă duc.
Miroase-a cozonaci și-a pâine coaptă...
Măicuța plânge și suspină, iată!
"Sunt eu, măicuță dragă, sărut mâna!
Din alte țări mă întorsăi acuma
Și dor mi-era de voi, de grădiniță,
Dor de arțarul falnic din portiță.
Mă lasă să-ngenunchi! Apoi te roagă
Să-mi fie drumuri bune, maică dragă..."
Lemne de brad se-aud mocnind pe vatră...
Deschide ușa, pruncii să nu bată!
Să intre să ureze... Dă-le-n dar
Nuci și colaci, ca-n fiecare an!
Și mere roșii puse la uscat...
Dă-le să bea din sticla cu Muscat.
Sunt înghețați și-or fi urat destul...
Tu spune-le povești cu Moș Crăciun!
Betea și vâsc împodobesc icoana
Și florile-ncolțesc pe geam, ia seama!
În noaptea asta-i ger și focul arde...
S-aveți, bunici, prinos de sănătate!
Plesnește biciu-n patru zări și plâng
La casa bătrânească când ajung...
Văd lacăte lucind și doliul pus.
V-ați dus iubiții mei bunici, v-ați dus!
Și în fereastră parc-o văd pe mama...
Poate că-i doar Crăiasa Iernii, Doamna,
În râuri de lumină îmbrăcată,
Cu stele-mpodobită... Se arată
La ceas târziu, din ceruri coborând,
Maicuța blândă pentru Pruncul Sfânt.
Dar... unde oare sunt colindătorii?!
Sunt troieniți sub pletele ninsorii...
Îmi spune iar povești și vântul bate...
Și spulberându-mi visurile toate
Mă lasă-n noapte, troienit la tâmple...
De lacrimi grele ochiul mi se umple.
Umbra tăcerii crud mă încolțește,
Iar timpul trece, nu se mai oprește!
Colindător cu mâinile-ncleștate,
Alerg un ceas de trecere, spre moarte.
Mi-e gândul dus spre nicăieri, departe!
Bunicii-mi văd ivindu-se în noapte
Și între noi troiene se ridică...
Îmi face semn din noapte-o bătrânică.
O prind de mână iute și-n odaie
Lumina zilei parcă se-ntretaie.
Este Crăciunul... Ninge liniștit...
Colindători la poartă au venit.
Mi-e gândul dus spre nicăieri, departe.
Se-aud din nou povești și vântul bate
Și în fereastră parc-o văd pe mama
Betea și vâsc împodobesc icoana.
Lemne de brad se-aud pocnind pe vatră,
Miroase-a cozonaci și-a pâine coaptă,
Colindător prin sate am pornit
Și a venit și iarna... în sfârșit!
poezie de Rodica Nicoleta Ion din Cartea glosselor
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre Crăciun
- poezii despre timp
- poezii despre lumină
- poezii despre iarnă
- poezii despre copilărie
- poezii despre bătrânețe
- poezii despre bebeluși
- poezii despre visare
- poezii despre pâine
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.