Glossă străinului pribeag
Pribeag străin și călător,
Adesea neîncrezător,
Dormind în gări, pe bănci de lemn,
Doar mângâiere vă mai cer.
Când bat la poartă pe-nserat,
Vreau pâinea care s-a uscat
Și-un pumn de apă... Traiul greu
Îl știu pesemne numai eu.
Pribeag străin și călător,
Prin lume nu este ușor,
Furtuni și ploi te-or înveli,
Nu are cine te iubi.
Al nimănui vei fi mereu
Un vagabond, un derbedeu
Hulit, nedreptățit... De ce
Nu ai un strop de dragoste?!
Sărman și neîncrezător,
Al nimănui și-al tuturor,
Doar cu un singur așternut
E o bucată de pământ.
Pierim cu fiecare zi...
Frunze de-acum chihlimbării
Ne vor acoperi-n uitare.
Vântul un clopot peste zare...
Dormind în gări, pe bănci de lemn
(Alt adăpost nu mai avem)
Cu trenuri lungi, șuierătoare,
În zbor de păsări călătoare,
Nomazi, ne ducem dorul iar,
Celor ca noi, de-acum, în dar.
Murdari, trecând prin ger și ploi,
Plini de durere și noroi.
Doar mângâiere vă mai cer...
Bocancii-s rupți, afară-i ger.
Alături îmi e doar un câine,
Cu el împart colțul de pâine.
În haina veche, ponosită,
Pun spre păstrare-alt colț de pită.
Apoi, prieteni buni, la somn,
Se-așează câine lângă om.
Când bat la poartă pe-nserat,
Când oameni nu m-au alungat,
Veniți să-mi dați, mângâietori,
Un pled... În vremuri de rigori,
Cu rugă, binecuvântare
S-aveți la Domnul fiecare.
Mă voi ruga ca Dumnezeu,
Alături, fie-vă mereu.
Vreau pâinea care s-a uscat...
Este târziu, s-a înserat,
Iar eu n-am unde poposi...
Dorm lângă crucea oiștii,
Să-mi cânte greierii cântare.
Nu vreau nici apă, nici mâncare.
Vreau doar un loc pentru odihnă
Și-alături, câinele să-mi vină.
Și-un pumn de apă... traiul greu
Mult m-a slăbit. Așa simt eu.
În noaptea asta de-aș muri,
Nu plângeți! Nimeni nu va ști
Căci sunt un călător pribeag.
Cu soarta mea am să mă-mpac.
Doar luna lacrimă să-mi stea
În ochiul și la tâmpla mea...
Îl știu pesemne numai eu
Traiul ce-am dus, destinul greu.
Nu mă înmormântați cu fast!
Doar sufletul stingher și cast
Lăsați-l călător să zboare
La tâmple albe de ninsoare.
O cruce vreau... Și un mormânt.
Nu am nici nume... deci... atât!
Oh, știu pesemne numai eu...
Un pumn de apă, traiul greu...
Vreau pâinea care s-a uscat,
Când bat la poartă pe-nserat.
Doar mângâiere vă mai cer,
Domrmind în gări, pe bănci de lemn,
Sărman și neîncrezător,
Străin pribeag și călător...
poezie de Rodica Nicoleta Ion din Cartea glosselor
Adăugat de Cornelia Georgescu
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre pâine
- poezii despre zbor
- poezii despre somn
- poezii despre iubire
- poezii despre câini
- poezii despre cruce
- poezii despre vânt
- poezii despre vinovăție
- poezii despre vestimentație
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.