Digul
Marea lovește digul pe care în seara aceea
n-am avut curajul să mergem până la capăt. Piatra udă
luneca și, la un pas de noi, era ruptă. Dacă eram neatenți,
ne puteam prăbuși în apa ce fierbea dedesubt.
Dar am fost atenți. Ca totdeauna. Atât de atenți,
încât într-o zi vom renunța să mai pătrundem pe dig.
Ne vom mulțumi să ne-aducem aminte de el,
apoi ne vom aduce aminte mai rar
și îl vom uita în cele din urmă,
vom uita că-ntr-o seară eram poate hotărâți să mergem la capăt.
Acum chiar dacă aș merge pe dig,
nu mai pot s-o fac decât singur. Pot aluneca
sau pot înainta curajos. E totuna.
Și-aș vrea să uit în ce zi mă aflu, în ce an și unde,
să ascult marea lovindu-se întruna de dig, să mă întreb
cine sunt, ce vârstă am și ce caut aici.
Și de ce m-am oprit în fața acestui dig,
ca și cum l-aș cunoaște?
poezie celebră de Octavian Paler din Scrisori imaginare
Adăugat de Corina Avram![Semnalează o problemă/completare](http://www.citatepedia.ro/batent.gif)
![Citate similare](http://www.citatepedia.ro/bcaut.gif)
Votează! | Copiază!
![în alte limbi](http://www.citatepedia.ro/g/32world.png)
Textul original este scris în limba română.
![cumpărături](http://www.citatepedia.ro/g/32cart.png)
Cartea "Vremea intrebarilor" de
Octavian Paler este disponibilă pentru
comandă online cu preț redus, la doar
-38.48- 28.99 lei.
Vezi și următoarele:
Cristina [din public] a spus pe 21 iulie 2008: |
Eu cred ca, totusi aveam curajul sa merg pana la capat. problema e motivul care-mi dadea curajul asta.... probabil faptul ca voiam sa-mi demonstrez ca inca sunt vie. O iubire mare nu mai poate fi repetata... Oricat de mult te-ai minti..Parca, totusi nu mai sunt eu.. trec peste lucruri care contau odata... E egoism sau disperare? |
DANA [din public] a spus pe 29 august 2008: |
e disperare..as vrea sa mai fie k altadata ...sa am un motiv sa lupt..tot ce inainte conta..akum ma lasa rece...il ador pe octavian paler..pakat k tokmai akum am descoperit...scrierile lui...ma gandesc cat timp am pierdut |
Any [din public] a spus pe 11 septembrie 2008: |
e prima poezie care am simtit-o pana in adancul sufletului, atat de reala incat doare atat de tare realitatea ei...Imi doresc sa mai am putere, sa incerc cel putin, sa mai patrund pe dig alaturi de cineva... |
Amalia Ciorba [din public] a spus pe 20 septembrie 2008: |
mie nu mi s pare ca inspira disperare...mai d graba tristete...tristete pt lucrurile, locurile, sentimentele d care n autoprivam din cauza temerilor...tristete pt faptul ca cei care nu reusesc sa-si depaseasca temerile mai devreme sau mai tarziu ii vor parasi p cei care pot s-o faca...Astfel cei din urma raman tot mai singuri...
Dar totusi infuntandu-si temerile zi de zi, ajung la un punct in care ele dispar...dar fara cei dragi nu mai conteaza...ele s transforma doar in amintiri(temerile) |
Retardat sentimental [din public] a spus pe 6 februarie 2009: |
Sunt cred singurele versuri care m-au atins cu adevarat.In continuare imi inchipui ca am scris-o eu...n-am vazut niciodata apa si cred ca fierbe...ce jalnic sunt...vreau sa bag degetul si sa verific, da nu-l gasesc.Ajutor!!! Furati-mi va rog sculele...mi-am pus in gand sa repar digul...sunt prost.Vreau totodata sa ma vindec de atentie...aveti vreun leac? |
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.