Trăiești
Trăiești în același oraș cu ființa iubită,
Sunt poeții singurii oameni fericiți?
Trăiam între Shakespeare și Valery.
Clovnul trece nepăsător.
Dar nu am fost eu Don Quijote,
Ultimele cuvinte au fost pâine și viață.
Totul se termină într-o eroare.
Îmi aparții doar în închipuire.
Eu ruguri n-am aprins.
Ferice de tine, Ulise.
Înving cei care știu să se schimbe.
În plasa moale și deasă a cuvintelor.
Haosul și noaptea n-au un cărăbuș.
Un om de minimă rezistență.
O coajă subțire pe magma sângerie a lumii.
Capul meu stă pe tava privirilor voastre.
O moarte prea ciudată venea de nicăieri.
Omul zăpezilor aleargă sub pleoape.
Voi cânta azi cerul Andaluziei.
Ieșire din anonimatul propriei fericiri.
Într-o permanentă criză cardiacă.
Nu este Poesia țara tuturor posibilităților?
Poetul este un mândru cerb lovit de săgeata singurătății.
Suntem legați de rădăcini. Suntem fragili.
O, setea mea nepotolită, de iubire.
Cum interpretezi visul așa va fi.
Omul din vis pe mine mă visa. End.
poezie de Boris Marian Mehr
Adăugat de anonim
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
![în alte limbi](http://www.citatepedia.ro/g/32world.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre visare
- poezii despre fericire
- poezii despre viață
- poezii despre poezie
- poezii despre iubire
- poezii despre cuvinte
- poezii despre țări
- poezii despre zăpadă
- poezii despre victorie
- Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.