Sonetul 46
Sunt inimă și ochi încăierați,
Izbânda de-a te fi avut s-o-mpart;
Ochiul nu vrea și ei să te arăți,
Ea se râvnește volnic de-al său hart.
Pledează inima că-i ești în sine,
Un scrin în care ochiul nu răzbește,
Dar acuzatul neagă-aceste vine,
A ta splendoaren el se oglindește.
Pentru dreptate, se convoacă
Juriul de cuget, inimii dijmaș;
Iar prin verdicte, inima o-mpacă
Și ostoiește ochiul pătimaș:
Căci lui, făptura ta i se cuvine,
Iar ei, iubirea tăinuită-n tine.
sonet de William Shakespeare din Sonete (1609), traducere de Laurean Mihai Gherman
Adăugat de Laurean Mihai Gherman
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
![în alte limbi](http://www.citatepedia.ro/g/32world.png)
![cumpărături](http://www.citatepedia.ro/g/32cart.png)
Vezi poezii despre inimă, citate de William Shakespeare despre inimă, poezii despre iubire, citate de William Shakespeare despre iubire, poezii despre dreptate sau Ne poți propune o poezie de dragoste?
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.
Unele dintre comentariile pe care le-ați adăugat în ultimele zile au fost eliminate, nerespectând Regulamentul. Pentru a evita o suspendare a dreptului de a scrie comentarii, este recomandat să respectați regulile și să nu vă angrenați în certuri sau alte discuții care derapează.