Marea era liniștită
Timpul s-a scurs în talazuri
și te ascult, te ascult la timonă, cutumă albastră,
ora lacrimii o secundă de pe punte plângea
exact peste această mare și atunci,
ceață s-a făcut, de toamnă și nautofon,
iar valul bordajul gri săruta,
miroseau răspunsurile a ciudă și alge,
vântul între pavilioane...
brusc, sosia s-a aruncat peste balustradă
în mare, crezând că este altceva, sau cineva,
eu reparam hublourile la stele
sperând că poate nu se va afla,
apoi pavoaze, rinite și vele,
delfinul răscumpărat mă însoțea,
sosia, sosia, s-a aruncat în mare...
observatorul la prova veghea.
poezie de Vasile Durloi
Adăugat de Vasile Durloi
Votează! | Copiază!
![Distribuie](http://www.citatepedia.ro/g/32share.png)
Vezi și următoarele:
- poezii despre timp
- poezii despre vânt
- poezii despre toamnă
- poezii despre sărut
- poezii despre stele
- poezii despre secunde
- poezii despre ore
- poezii despre delfini
- poezii despre albastru
Nu sunt comentarii până acum. Ne-am bucura să vedem o primă impresie despre textul de mai sus.